EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Ikke til å tro.
COOPER SYKEHUS DR. Z. SMITH
Jeg skulle visst det.
Hun lurte meg selv før vi krasjet her.
Jeg falt for det, som en tosk.
Jeg klandrer min naturlige medfølelse.
Du prøvde å tjene på overlevelsen vår.
Ikke ulovlig.
Du smugler også sprit.
Hvorfor handler dette om meg?
Poenget er at jeg bruker mitt eget navn. Jeg stjal det ikke fra en fyr.
Lurer på hva som skjedde med ham. Den ekte dr. Smith.
Følte noen andre det? Et skjelv, tror jeg.
Jeg ringer hjem.
Vent.
Ingen hører på meg.
Min ekspertmening om noen som har blitt ferska.
En som falske dr. Smith må konfronteres direkte.
Du utfordrer henne til å lyge igjen.
Nei. Hva sa jeg akkurat?
C-11 til Jupiter 2. Er det noen der?
C-11 til Jupiter 2. Er du der, mamma?
Jupiter 2 til C-11. Hei, Judy.
Det er henne.
Legg på.
Det er dr. Smith.
Ja, jeg vet hvem du er.
Er alt i orden?
Alt er flott. Kan du gi mamma radioen?
Døra hennes er lukket. Kan jeg ta imot en beskjed?
Jeg kan si det selv. Takk.
Kunne du vært mer mistenkelig?
Hun har bodd på vår Jupiter. Jeg lånte henne fuktighetskrem.
- Syns du det er morsomt? - Vel...
- Hva om hun prøver seg på noe? - Slapp av.
Mora di takler alle versjoner av dr. Smith.
Jeg tar fullstendig ansvar for det som skjedde.
Jeg skulle sett tegnene.
Angela var så opprørt.
Hun gjenopplevde angrepet om og om igjen.
Hun var så hjelpeløs.
Du kunne ikke vite at hun kunne handle basert på følelser.
R-3940. Det er vårt vannmerke.
Våpenet kom ikke fra jorden. Det ble laget med vår printer.
Av hvem?
Jeg sa det ikke var meg.
Roboten printet ut våpenet.
Hva? Hvorfor det?
Til meg.
Jeg var redd, og han trodde det var det jeg ville.
Visste du om det?
Beklager. Jeg ville ikke ha det.
Så jeg gjemte det.
Hvor?
Nå vet vi i det minste hvor hun fikk det fra.
Noen fant det, ikke hun.
Hun jobbet ikke med lystårnet. Hun var skadet.
Da gjenstår alle andre.
Hele leiren har vært om bord.
Kanskje du kan ta en småbit?
Hvorfor gi Angela et våpen? Det er spesielt dårlig dømmekraft.
Gi en kvinne med problemer våpen, når man visste hva hun gjorde.
Syntes det var rart at han gikk rundt personrommene
når det var så mye å gjøre andre steder.
- Hvem? - Victor.
Han var ikke spesielt glad i roboten.
Vet ikke helt.
Victor Dhar er mange ting, men...
Overraskende hva menn gjør for å beskytte familien sin.
For å finne ut hvem som ga Angela våpenet, må vi spørre henne.
Vær forsiktig med henne.
Angela er skjør.
Hun var ikke for skjør til å skyte tre hull i skipet mitt.
Greit.
Ikke snik deg unna.
Seriøst? Det er jo det jeg gjør.
Jeg mener det.
Jeg trenger ikke si at broren din sliter.
Men likevel sa du det.
- Vi burde bytte. - Nei da.
Du har sikkert hjernerystelse.
Jeg har hatt mange hjernerystelser.
Det går bra. Seriøst.
Jeg krangler ikke. Vil du at jeg skal krangle?
Hva var det?
Vet ikke.
Pass opp!
- John! - Hold deg fast.
Kjør!
Husker du at jeg nevnte økt seismisk aktivitet?
Det gjør jeg nå.
Greit, la oss komme oss ut.
Hva er galt?
Tjære.
Tjæregrop, faktisk.
- Tror du vi kan gå på dette? - Jeg hadde latt være.
Vi klarer oss.
Dette er langt fra den verste situasjonen vi har vært i, ikke sant?
Vi kommer oss ikke tilbake denne veien.
Det er bare én vei å kjøre.
Det er utrolig forutsigbart.
Bedre enn Old Faithful.
Intervallet mellom utbrudd
gir oss tre minutter og 27 sekunder på å krysse.
Toppfarten til en Chariot er...
Kan ikke kjøre i toppfart med 11 000 liter drivstoff,
som veier minst 4 000 kg.
Da blir det 56 kilometer i timen på hvilken strekning?
2,86 kilometer.
Vi har ikke noe valg.
Det blir knapt.
Når de stopper, kjører vi som bare juling.
Nå!
Tre minutter igjen.
Kom igjen, søta.
Hvis noe blir ødelagt, skal jeg fikse det, men få oss i mål.
Dette er så raskt som vi kan kjøre.
Mer enn nok. Vi har god tid.
To minutter, 45 sekunder.
Hva er det?
Bremsene henger seg opp.
Hvorfor går de saktere?
Kontrollkabelen deres er løs. Ser den herfra.
To minutter, 30 sekunder.
- Kan ikke holde denne farta. - Det må du.
- Jeg ordner det. - Hvor skal du?
På taket. Kjør videre.
Lykke til.
- Hold den stødig. - Ja.
- Evan, vær forsiktig. - To minutter.
Jeg er surfer.
Var surfer.
Kom igjen, Evan.
Han bør være rask.
Kom igjen, Evan.
Ett minutt, 30 sekunder.
Evan, vær forsiktig.
Kom igjen, Evan.
Han er tøff. Det skal han ha.
Forsiktig.
Ett minutt. Vi må sette opp farten.
Førtifem sekunder.
- Han klarte det. - Tretti sekunder.
Det er fortsatt farlig.
Femten.
Vi er nesten ute.
Fem, fire, tre, to...
Nei, nei! Kom igjen!
Hvor ble han av?
Åpne døra.
Flytt dere!
Jeg er her for å ta meg av deg, greit?
Pulsen er svak. Jeg trenger noe mot smertene.
Hold hodet og nakken hans i ro.
- Vi må flytte tanken nå. - Gjør det.
Ta stroppen, fest den til tanken. Jeg ordner Charioten.
Kom igjen.
Sånn, ja. Hei. Bli hos meg. Hold ut.
Vent. Dette fungerer ikke.
Hvorfor ikke?
Tanken landet på en stein som fungerer som propp.
Vi må finne på noe.
Vent! Stopp!
Trenger bare noen cm. Dra ham ut.
Med trykket i tanken mister vi drivstoffet hvis vi løfter den.
Kontakt Jupiterne.
Få en erstatning.
- Nå. - Tøm ut drivstoffet.
Det tar dem timevis.
Han får nyresvikt innen da. Vi må flytte tanken.
Det er fælt, men dette var en del av treningen.
Ikke la følelser diktere hva vi gjør nå.
Det handler ikke om følelser.
Hvor mange pasienter har du behandlet?
Uten oppsyn av en ekte lege?
To.
- Den ene var mora di, ikke sant? - Ja, men...
Du gjør ditt beste, og jeg respekterer det.
Jeg vil hjelpe Evan, og jeg skal det.
Men drivstoffet kan redde familien din. Familien hans.
Send bud på erstatningstankbilen.
Vi finner en beholder til å samle opp det som lekker.
Vi sløser ikke bort en dråpe uten at vi må.
Sjekk at slangekoblingene ikke er skadde.
Beckert, flytt tanken.
- Ro ned. - Ikke ta på meg.
- Jeg mister ikke drivstoffet. - Og jeg vil ikke miste ham.
Han har sluttet å puste! Judy!
Greit. Én, to, tre... Noen må flytte tanken!
Beklager! Nei!
Én, to, tre... Don?
Én, to, tre...
Søren også.
Hvis du gjør det, kan du glemme pengene.
Du er en drittsekk.
Én, to, tre...
Evan? Evan, det går bra.
Se på meg. Det går bra.
Kommer jeg til å dø?
Ikke i dag.
Jupiter 4 til Jupiter 2. Hører dere? Over.
Vijay, det er meg.
Du trenger ikke snakke som bakkekontrollen.
Oppfattet. Møtes på det stedet?
Hvordan går det der inne?
Flott, takk. Godt å høre. Jeg sniker meg ut nå.
Greit.
Unnskyld, sjef, jeg har visst mistet hodet.
Kom igjen. Ingenting?
Kanskje litt klukking? Et snøft?
Trodde du hadde gått.
Greit.
Avkuttet-hode-spøken fortjener minst himling med øynene.
Har du ikke laget tre sånne alt?
Kan du la meg være?
Greit. Samme det, men...
Jeg tenkte du kanskje ville lære å fly.
Dette er så farlig!
Så farlig!
- Er du klar? Tre, to, én, stopp. - Ja!
Går det bra?
Alt i orden?
Ja!
Hva skjedde akkurat?
Jeg tror jeg er ferdig.
Nei, kom igjen. Vi må slå rekorden din. Hva gjør du?
Takk, Penny.
Men jeg tror jeg er ferdig.
Dette var morsomt.
Beklager at du måtte bli knust,
men jeg skal sette deg sammen igjen.
Jeg vet du ikke hører meg. Jeg er ikke gal.
Men når du later som om du er noe du ikke er så lenge,
må du av og til si ting høyt, for å minne deg på hva sannheten er.
Jeg heter ikke Smith.
Jeg heter June Harris.
Sannheten er at jeg er helt lik Robinson-familien.
Jeg vil legge fortiden bak meg...
...og få en ny begynnelse, akkurat som dem.
Sannheten er
at jeg skal være et produktivt medlem av kolonien.
Med mindre kaptein Radic på The Resolute kaster meg ut en luftsluse først.
Og sannheten...
...som Radic ikke forstår,
er at... jeg er et godt menneske.
Jeg er ikke voldelig.
Jeg er ikke morder,
som deg.
Du er skapt for å drepe.
Sannheten er at jeg ikke skal gjøre noen av de fæle tingene
som kommer til å skje.
Det skal du.
Sikker på at det er her?
Sjekk under HAB-en.
Det må være her.
Ja!
Greit. Så...
Nei.
Har du fikset den?
Beklager. Jeg trodde kanskje at noen kom til å høre oss.
Har du oppgitt radioen?
Jeg har et problem med antennen.
Hva da?
Den er der borte.
På bredden.
Du skar den av da du kjørte baklengs
gjennom skogen.
På imponerende vis.
Det syntes jeg.
Har du en vaier?
Av alle gangene Penny kunne si ja
til å bli der og ikke lete.
Ja. Når vi kommer tilbake, må vi ha en alvorsprat
om hvor viktig det er å vite når man ikke skal lystre foreldrene sine.
Send det opp til meg, greit?
Vi synker fortsatt.
Her.
Takk.
Søren.
Var ikke du Navy SEAL?
Øver ikke dere på sånt?
Bare følg med.
Jeg varmer bare opp.
- Greit. - John.
Følger du med?
John.
John!
Klarte det.
- John, kom deg inn. - Hva?
Det er for sent. Kom deg inn.
- Søren. - Kom igjen.
Søren også.
Greit.
Hvor mye drivstoff mistet vi?
Vet ikke. Det er ikke viktig.
Er det for tidlig å spørre om jeg kommer til å gå igjen?
Så snart vi kommer tilbake, kan jeg undersøke deg.
Det går bra.
Jeg kjenner en ingeniør som designer proteser.
Hun kan printe et par dødsrå bein.
Du kan lære meg å surfe.
Du reddet livet hans.
Jeg tråkket bare på gasspedalen.
Jeg er lei for det med pengene.
Jeg også.
Har vi nok drivstoff til å få alle av planeten?
Ikke alle.
Hva kan jeg gjøre for å hjelpe?
Du hater å bygge modeller.
Ja, fordi det er kjedelig. Men jeg er villig til å prøve.
Greit. "Trykk ut hoved-L-karosseripanelet fra ark A.
Brett en bøy i hver av de seks vertikale hengslene på delen."
Ikke rart at det tar så lang tid. Du setter sammen feil deler.
Jeg ville lage noe for å huske ham.
Det er greit å savne ham.
Han var min venn også.
Finner vi på det underveis,
eller er det system i galskapen?
Ja.
Tenkte disse kunne være hendene.
Det liker jeg. Men vi trenger noe stort.
Kanskje dette?
Kom igjen, koble deg sammen.
Det var dette Will gjorde, så hvorfor fungerer du ikke?
Hva mer trenger du?
- Kommer dette til å virke? - I prinsippet.
Repet du kastet opp i treet, er ledende.
Herregud, det er varmt.
Det burde fungere som en antenne,
hvis vi lager en uavbrutt kobling til signalet.
Jeg innrømmer at det er ad hoc.
Vet du hva dette minner meg om?
Hva da?
Leiligheten vår i Glendale med ødelagt luftanlegg.
- Den var varmere. - Ja.
Og luktet verre.
Hvor mange helger
vandret vi rundt på kjøpesenteret for å kjøle oss ned?
Jeg hadde aldri spist så mange Wetzel's Pretzels før.
Du har doktorgrad i mekanikk. Hvorfor fikset du ikke luftanlegget?
Ungene likte kringlene. Vi hadde det gøy.
Da alt gikk ad undas, og...
Da jeg vervet meg igjen...
Du trenger ikke.
Jeg trodde det var det rette.
Det sa du klart fra om.
Jeg tok feil.
Jeg angrer.
Vet du,
enkelte ting lærer man etter hvert,
og andre ting må tvinges inn.
Og da du ringte og sa at du skulle ta med ungene...
...for å starte et nytt liv,
da visste jeg det.
Du.
Unnskyld. Sa jeg noe galt?
Jeg ville så gjerne ut i verdensrommet,
og jeg klarte ikke å forestille meg å bli på jorden, slik den var.
Han prøvde så hardt, men han klarte det ikke.
Will?
Han strøk på prøven.
Jeg skjønner ikke.
Jeg jukset for å få ham med på Resolute.
Hadde jeg ikke gjort det, hadde vi ikke sittet fast her.
Du.
Du ville ha et bedre liv for barna våre.
Du gjorde det alle mødre hadde ønsket å gjøre,
men bare du fikk til.
Den midterste av tre gutter? Må ha vært vilt hjemme hos deg.
Ja.
Kjøleskapet var alltid tomt.
Brytekamper om fjernkontrollen. Vanlige greier.
Står du søsknene dine nær?
Ja, vi har sterke bånd.
Phil er allerede i kolonien med den grusomme kona si.
Storebroren min, Kai, sitter fast her med meg.
Kan du skru ned luftanlegget? Det er kaldt her.
Jeg har ikke skrudd på luftanlegget.
Han får sjokk. Jeg trenger et teppe.
Greit.
Nei, nei.
Greit.
Kom igjen.
Kom igjen, Evan.
Nei, nei. Evan.
Greit.
Victor, kom inn.
Hva er det?
Evan er død.
Vi ofret drivstoffet uten grunn.
Flott.
Greit.
Jeg deler enda en kraftforsyning å koble radioen til.
Maureen.
Så?
Hvis den tåler verdensrommet, tåler den litt tjære.
- Det er bare én av dem. - Ja.
Jeg fikser radioen. Slutt å distrahere meg.
Maureen, hør på meg.
Hvor lenge har vi pustet den samme luften?
Snart blir det for mye karbondioksid,
og da svimer vi av. Hvis vi gjør det, dør vi.
- John. - Jeg åpner luken, så kommer du deg ut.
Hvis du åpner luken, fylles Charioten med tjære.
Du overlever ikke.
Men det gjør du.
- Jeg nekter. - Du skal.
Jeg gir ikke opp. Når begynte du med det?
Jeg gir ikke opp. Jeg redder livet ditt.
Nei.
Maureen.
Ta på deg denne drakta.
Gå og hent ungene våre.
Så får du dem av planeten.
Greit?
Greit. Når jeg åpner luken,
kommer tonnevis av tjære til å treffe deg.
Jeg står under deg og gjør mitt beste for å hjelpe deg ut.
Tror ikke jeg klarer det.
Jo, det gjør du.
Det gjør du.
Du er den sterkeste, mest fryktløse jeg kjenner.
Skulle ønske jeg ikke hadde vært sint på deg så lenge.
Skulle ønske vi kunne gå rundt i det kjøpesenteret en siste gang.
Maureen...
Ikke.
Jeg elsker deg.
Tiden er inne, kom igjen.
Ta på denne. Kom igjen.
La meg hjelpe deg.
Hør her.
Når jeg åpner luken, skynder du deg som om det brenner under deg.
Og du ser deg ikke tilbake. Greit?
Kom igjen.
Vent, stopp.
- Hva er det? - Ta den av.
Hva?
Charioten er lufttett.
Hvis vi skaper nok trykk her inne, kan vi flytte tjæren.
Flytte den med hva?
Heliumet. Fra HAB-en.
Skjønner ikke. Dette får oss opp igjen,
men vi sitter uansett fast midt i gropa.
Husker du leketunnelen vi ga Penny da hun var to...
- Ja. - ...som hun krabbet rundt i?
Det skal vi gjøre med ballongen.
Kroppsvekten vår får oss til å synke.
Vi kan krabbe langs bunnen til vi når bredden.
Utrolig at jeg ikke kom på det før.
Ja, for det var så åpenbart.
Jeg elsker deg også.
Jeg tar med tankbilen til min Jupiter.
Vi kan samles igjen i morgen og snakke om mulighetene.
Oppfattet.
Jeg trodde virkelig jeg kunne redde ham.
Du gjorde alt du kunne, dr. Robinson.
Jeg må fortelle broren hans hva som skjedde.
Jeg kan gi deg skyss.
Jeg visste du ville komme trygt tilbake.
Jeg er så glad for å se deg.
Victor?
Alt kommer til å ordne seg. Jeg lover.
Vi hadde det, gutten min.
Mer enn nok.
Hva skjedde?
Det var en ulykke. Vi mistet alt.
Nesten alt.
Vi må bare bli her litt lenger.
Hvor mye lenger?
Vet ikke. Vi sitter fast til vi finner ut av det.
Det er noe jeg må fortelle dere.
Greit. Se her.
Mini-Will.
- Skal det være meg? - Tja...
Kannibal.
Men den er så god.
Hadde du seriøst spist din egen bror?
Ja. Hvis det var nødvendig.
Vi har ikke sluppet opp for rasjoner.
Dette er Will Robinson fra 24. kolonistgruppe.
Jeg filmer dette fordi det virker som jeg er det første mennesket
som har oppdaget bevis på en intelligent romvesenrase.
Det virker som den krasjet da vi gjorde det.
Hvorfor? Vet ikke.
Virker som den krasjet da vi gjorde det.
Hvorfor? Vet ikke.
Vet ikke engang hvorfor vi krasjet.
Sa hun hvor lenge det er til planeten dør?
Nei.
Vijay...
Gjør klar Jupiteren.
Vi skal av denne pokkers planeten.
Tekst: Birthe Lorgen